- Da er alle her. Jeg gleder meg. - Du burde vært med på styremøtet.
- Hvorfor kommer de hit? - Jeg vet ikke riktig.
- De trenger selvfølgelig mer penger. - Da er vi i gang. Vi ses etterpå.
Hvem er det? Hun er da ikke en av bondekonene?
Liker du å ri slik? En damesal er mer stilfull.
Og mye farligere. Har mor rett i at du sniker deg unna sykehusmøtet?
Bare litt.
- Kan jeg bistå med noe? - Nei takk.
- De vil vel av sted. - Hvor?
Etter jaktlaget. De andre kan fortelle Dem hvor de forserer bekkeleiet.
Hjertelig takk, da.
- Kan jeg få slikke bollen? - Ja, begge to.
- Det var artig. - Din første jakt?
- Lite jakting i Bayswater. - Se etter om alt er båret ned.
- Det skader ikke å se etter. - For en kjekk gutt.
- Ja. Og jeg er en god veileder for ham. - La ham få finne ut av det selv.
- Kan jeg få sitte på ryggen din? - Ja vel. Men ikke lenge, altså.
- Jeg skal også på jakt. - Er alle om bord? Da drar vi!
- Fortere! - Går alt greit?
- Ja, men det er stritt uten kjøkkenpike. - Har dere bestemt noen dato?
Dato? Å, for bryllupet, mener du.
Nei, ikke ennå.
- Hva gjør De her oppe? - Jeg sydde bare på en mansjettknapp.
- Skal vi gå ned? - Før vi gjør det...
- Kan De ikke si hva som er i veien? - Hvorfor sier De det?
- De kommer bare til å si at jeg er dum. - Kanskje De er det?
Det har seg slik at da jeg sa ja til Mr. Carson...
- Så mente De det ikke? - Jo!
- Jeg setter ham svært høyt. - Hva er problemet da?
Jeg hadde ikke helt tatt inn over meg -
- alle sidene ved et ekteskap. Hva jeg bega meg inn på.
Hvilke sider? Dere kjenner da hverandre bedre enn de fleste brudepar?
Gud bevare meg vel, De mener...
Ja. Det er akkurat det jeg mener.
Det kan vel ikke være så forferdelig? Det høres i hvert fall ikke sånn ut.
Men så se på meg, da. Jeg er en godt voksen kvinne.
Jeg så faktisk ikke så verst ut da jeg var ung. Men i dag?
Jeg vet ikke om jeg kan la ham få se meg slik jeg er nå.
- Dere kan jo ha det mørkt. - Nå er De ikke til hjelp!
Men har ikke han det på samme måte?
Ingen har sett ham i nettoen på lenge. Bortsett fra legen, da.
Det er et godt poeng. Kanskje han helst vil at vi skal avstå fra slike ting?
- Skal dere leve som bror og søster? - Kjærlige sådanne.
- Er det det De vil? - Jeg vet ikke hva jeg vil.
Bare at jeg ikke vil føle meg ille berørt.
- Er det derfor datoen ikke er bestemt? - Vi må vite hva vi gjør.
- Eller ikke gjør. - Ja takk, Mrs. Patmore.
Problemet er at jeg ikke tror jeg kan ta denne samtalen med ham.
- De sier vel ikke at jeg skal prøve? - Å, kan De det?
Søren heller, jeg har blitt bedt om å gjøre mye rart i årenes løp, men...
Det ville vært en stor lettelse.
- Anna? Hva har skjedd? - Ingenting. Jeg blir visst forkjølet.
Jeg får komme meg videre.
Er du like hel?
Ja da. Ingenting er brukket. Takket være Mr. Fairclough.
- Snilt av deg, Fairclough. Fint å se deg. - Jakten må jeg ha med meg.
- Skal jeg følge Dem tilbake? - Langt ifra. Kan De hjelpe meg opp?
Jeg "tar" ikke noen tone, jeg bare minner Dem på at vi har en deadline.
Takk. Adjø.
- Konflikter? - Det var redaktøren min igjen.
- Hva er problemet? - Alt. Nei, det er ikke helt sant.
Jeg tror jeg er problemet. Han liker ikke å ha en kvinne som sjef.
- Du gjorde vel rett i ikke å selge? - Jeg mener det.
Andrew, be Mrs. Hughes om te til... Jeg vet ikke helt.
Kan du telle dem når de kommer?
Når fikk du vite dette? Det er jo helt nytt for oss andre!
Spiller det noen rolle?
Saken er at Yorkshire sentralsykehus vil overta vårt lille sykehus!
- Og det er skandaløst! - Så enkelt er det da ikke?
- Hvorfor ikke? - Det kan gagne landsbyen.
Pasientene vil jo få tilgang til nyere utstyr og mer avansert behandling.
- Vi kan reise mer penger. - Og prisen er å miste all kontroll.
- Vi blir redskap for en komité i York! - Er helse eller makt viktigst?
Vi må ha makt til å ivareta vår egen helse!
Lady Grantham har rett. Vi må tenke oss godt om før vi går med på dette.
- Hvordan fikk du vite dette? - De skrev til meg.
Jeg er sykehuskurator. Ingen har skrevet til meg!
- En skulle minst tro du drev sykehuset! - Jeg gjør det! Jeg vet alt om driften.
- Og jeg skal varsles om endringer. - Det har De blitt nå.
Det var en venn av meg i styret i York som sa det til meg. Alle får snart brev.
Så makt er viktigere enn pasientene for deg? For meg er det motsatt.
Og måtte den beste vinne!
- Jeg er glad vi er enig om dette. - Vi gjør ikke noe nummer av det.
Jeg går inn. Jeg er helt utslitt. Ikke si det til din mor.
Sørg for at han strigles godt. Han var flink.
- Hvem er De? - Rita Bevan. Kjenner De meg ikke igjen?
Nei. Jeg kjenner Dem ikke.
Har De glemt Grand Hotel i Liverpool òg? Og nettene med vicomte Gillingham?
Jeg var stuepike der. Men vi er vel usynlige for folk som dere.
- For noe tøv. De har ingen bevis. - Det kan ikke De vite.
- Jeg har en side fra gjesteboken. - Da er De en tyv.
Det er jeg. Og jeg vil ha 1000 pund for å tie.
- Latterlig. - Det får vi nå se på.
- Jeg går nå, men jeg kommer tilbake. - Spar Dem bryet.
- Jeg har opplevd dette før. - Da vet De gangen i det.
Som sagt, jeg kommer tilbake.
- Hva tenker du på? - Det er ikke verdt å vite.
- Jeg er utslitt. Få en kopp te. - De lar ungene slite Dem helt ut.
- Frøken Marigold har ridd siden lunsj. - Tenk så heldig hun er.
Hun var en enkel bondedatter før lady Edith la sin elsk på henne.
Nå vokser hun opp i fornemhet og får et flott liv.
Ikke sikkert hun blir lykkelig for det.
Da er lady Mary tilbake fra jakten.
- Dette er helt vanlig i London nå. - Var det alt, mylord?
Ja takk. Det vil si, det er noe vi må snakke om etter hvert.
Nemlig hva vi gjør med bemanningen her.
Men vi har jo skåret ned. Vi har én tjenestegutt og to stuepiker.
- Og kjøkkenpikene er ikke erstattet. - Vi trenger ikke å gjøre noe drastisk.
Men jeg vil ikke være i utakt med alle andre.
Begge stuepikene har faktisk sagt opp.
- Jeg hadde tenkt å fortelle det. - Mistrives de?
Nei. En skal gifte seg. Det visste vi. Og Madge har fått en butikkpost.
Og det er bedre enn å arbeide her?
Kjæresten vil at hun skal ha fri om kvelden.
Jeg må be Dem huske at det var seks lakeier her da jeg begynte.
Og fem stuepiker. Nå har vi to av hver og ingen kjøkkenpiker.
- Vi må skjøtte ting som seg hør og bør. - Jeg ber deg ikke om å svinge ljåen.
Men hvem har underbutler nå for tiden?
Kunne jeg stanset utviklingen, hadde jeg kanskje gjort det.
- Ingen av oss kan stanse tiden. - Beklageligvis.
Enkegrevinnen har kommet, mylord.
- Så hun vartet Dem opp? - Hun vet at vi var der.
- Skal De betale? - 1000 pund? Da vil hun bare ha mer.
- Hva skal De gjøre? - Ingenting før jeg må.
- Er det noe å trykke? - "Jarlens datter og den gifte vicomten"?
- Ingen av oss var gift. - Det er uansett godt stoff.
Er det noe nytt om din sak? Du er fremdeles bare løslatt mot kausjon?
Begge to, på et vis. Jeg er løslatt mot kausjon, og han sitter på pinebenken.
- I påvente av om det reises tiltale. - Hva sier Willis?
Ingenting. Og han ville ha sagt fra hvis det var over.
Ikke rart at du er ute av deg. Du virker litt molefonken i dag.
Ikke tenk på meg. Hva skal vi gjøre med frisyren?
- Dette vil ta tid. - Jeg måtte vaske ut sølen.
Du får gjøre ditt beste.
Så stille De er. Sier man det til noen, er man ikke alene om det.
- Nei, man er to... Der er De, ja. - De er kommet ned. Bare si fra.
Jeg er klar. Forretten er kald, så den er allerede båret opp.
- Kan jeg få snakke med Dem senere? - Hva gjelder det?
Jeg sier det da. Det er ikke noe leit. Eller...
Nei, jeg venter til etterpå.
Mr. Molesley mente nok ikke noe vondt med det han sa om frøken Marigold.
- Du ble liksom litt avmålt. - Jaså?
Det er jo ironisk at det er så mange barn som trenger et hjem.
Og så mange hjem som trenger et barn.
Du godeste, hva galt sa jeg nå?
Kjære deg, hva galt sa jeg nå?
Det er ikke din skyld.
Det er bare det at...
Jeg trodde jeg var gravid. Men i dag morges...
- Vel, jeg er ikke det lenger. - Du skulle ha sagt det.
- Jeg vil ikke gi deg falske forhåpninger. - Du kunne ikke vite dette.
Jo. For det har skjedd før. To ganger.
Jeg får det ikke til! Jeg kan ikke få barn!
Det har vi ingen bevis for.
Og kan du ikke, så kan du ikke. Vi greier oss for det.
Jeg har skuffet deg.
Det finnes det ingen sannhet i.
Du kan aldri skuffe meg. Og tenk på alle problemene vi har hatt.
Det fins ingen par som har hatt så mange bekymringer som oss.
- Hva hadde Tom å si? - At Sybbie trives på skolen.
- Og snakker amerikansk? - Hva så?
Stakkars Tom. Han føler seg nok utenfor i Boston.
Jeg tror han føler seg hjemme. Det er en stor kontingent irer der.
- Har dere funnet hans etterfølger? - Vi har så vidt begynt.
Vi trenger ingen etterfølger. For jeg overtar som forvalter.
- Hva? - Vi samarbeidet jo lenge.
- Hvorfor skulle jeg ikke det? - Er det ikke tunge løft?
Jeg kan nok løfte like mye som Mr. Jarvis gjorde.
- Forstand betyr mer enn muskler. - Jeg vil ikke at du skal slite deg ut.
- Jeg gjør da jobben nå. - Jo, men den kan ta knekken på deg.
Først når grensene tøyes, ser vi hva vi makter.
- Vi vet jo hva du makter. - Og hva mener du med det?
- Hva har hun gjort nå? - Det gjelder sykehusdriften.
- Hun har fortiet opplysninger. - Jeg syns vi...
Cora, dette er en sak mellom meg og Isobel.
Vi kan ikke ha noen dragkamp mellom dere to.
- Hvis det trengs, så. - Med stakkars Clarkson som tau.
- Passer det nå? - Gjerne det. Sett Dem.
- Skal det være et glass? - Nei takk.
Jeg har snakket med Mrs. Hughes om giftermålet deres. Og jeg lurte på...
Vi diskuterte oss imellom hvordan dere har tenkt å leve sammen.
Godt, håper jeg. Sikkert at De ikke vil ha?
Vi snakket om hvordan det kommer til å bli -
- å dele livet med noen etter så mange år alene.
- For man legger seg jo til vaner. - Sant nok.
Men jeg er ikke for gammel til å forandre meg.
Men regner De med at dere skal dele...
- Dette levesettet? - Gjør ikke alle det når de gifter seg?
- Jo, man gjør vel det. - Så hva kan jeg gjøre for Dem?
Ingenting. Det var hyggelig med en liten prat.
Takk for portvinen.
Men da skal De få fortsette med Deres.
Pønsker du på noe?
- Nå høres du ut som en guvernante. - Og du prøver å snakke det bort.
Er det noe i veien? Du har virket litt bekymret i det siste.
Ja, kanskje det. Jeg funderer nok på hvor lenge vi kan fortsette slik.
- Fortsette med hva da? - Tjenerne.
- Du har vel ikke pengeproblemer? - Nei.
Men butler, underbutler, lakei.
Kammertjener, kammerpiker, stuepiker, kjøkken, vaskeri og hage...
Synes du det er for mye i 1925?
Lønnskostnadene er tre ganger høyere enn før krigen, og enda verre vil det bli.
- Og hvem lever slik nå? - Jeg tror ikke slottet har endret på noe.
De kongelige, hertugene og noen få til, ja. Men de fleste nedbemanner.
Så ille at man skal miste levebrødet fordi det har gått av moten.
- Men hvis de får annet arbeid, da? - Hvor mange har du tenkt å avskjedige?
Jeg vet ikke, men noen blir det.
Bestemor var i form.
- Jeg må til London snart. - På grunn av redaktøren?
Jeg må få ham på rett spor. Og leieboerne mine flytter snart ut.
- Fra Michael Gregsons leilighet? - Fra min leilighet.
Jeg vet ikke helt hva jeg skal gjøre.
Skal jeg pusse opp og leie den ut, eller ha den som base?
- Det er jo noe å tenke på. - Ja ja, jeg går og legger meg. God natt.
Edith i byen alene. Hva kan hun finne på.
I hennes alder har hun rett til å finne på noe.
- Hva er i veien? - Hvorfor spør du om det?
Jeg er bare urolig for deg. Jeg er din far. Det er lov.
Hvorfor tror du noe er i veien?
- Nå, var middagen hyggelig? - Ja da.
Det blir nye tider der oppe også nå. Det var vel ikke til å unngå.
- Hva mener De, mylady? - Hvordan de skal skjøtte ting der.
De skal vel ikke avskjedige noen?
- Ikke si noe. - Jeg er taus som graven med slikt.
- Det får ikke noe å si for oss. - Jeg håper ikke det.
- Her er det allerede skåret til benet. - Ja, det er heller beskjedent her.
Jeg er bekymret for dem som må gå.
- Men husk, dette snakker du ikke om. - Mylady.
- Hvordan gikk det i går kveld? - Daisy, hent kokosiskremen.
Mrs. Hughes må få smake.
- Jeg kom liksom ikke til saken. - Avfeide han Dem?
Nei, det vil jeg ikke si. Det var et vanskelig tema å ta opp.
Unnskyld, jeg har en beskjed til lady Mary fra enkegrevinnen.
- Det hastet. - Jeg skal få den levert.
- Jeg skulle levere den selv. - Beklager, men vi kjenner Dem ikke.
- Og lady Mary har ikke kommet ned. - Ellen Gores. Nyansatt.
- Det er jo bare en konvolutt. - Ja vel. Da får De følge meg.
- Ja? - Beklager å måtte forstyrre, mylady.
Enkegrevinnen har sendt en beskjed. Det er visst noe som haster.
Jeg har den ikke. Hun har sendt en tjenestepike for å overlevere den.
- Hvor er denne budbringeren, da? - Her, mylady.
Takk, Mrs. Hughes. Ikke la oss opp- holde Dem. Kan De sende opp Anna?
Selvsagt, mylady.
- Hvordan våger De? - Jeg våger mer enn Dem.
Hvorfor ba De henne ikke om å kaste meg ut?
Det ville bare gjort ting verre.
Det blir mye verre når De brettes ut i "News of the World".
De er motbydelig.
- Sånt biter ikke på meg. - Hva da?
De fisefine faktene. De tror virkelig at De er noe.
Men dere er ferdige. Dere er på vei ned, vi opp.
Arbeiderklassen er nok på vei opp, men neppe De. Vær vennlig å gå.
- Får jeg pengene? - Nei. Da vil De bare ha mer.
- Og hvis jeg lover? - Nå får De meg nesten til å le.
- Dette er miss Bevan, som jeg nevnte. - Hvordan slapp De inn her?
- Jeg løy. De skal få en siste sjanse. - Vil De absolutt bli straffet?
- Anna, kan du sørge for at hun går? - Selvsagt, mylady.
Mr. Molesley maser om at jeg må ta eksamen.
- Det slipper heldigvis jeg! - Men han har rett.
- Tar jeg dem ikke, har alt vært forgjeves. - Hun blir nok ikke lenge i enkehuset.
Nei, det blir neppe langvarig, så lite tiltalende som hun var.
Hva kan ha stått i den beskjeden?
Undres De over min støtte til enkegrevinnen?
- Jeg mener De tar feil. - De har tiltro til byråkratene.
Når de tar over sykehuset, kommer vi til å bli valset over.
Jeg har sett det i krig og i fred. Det er alltid det samme.
- Opptar ikke det Dem? - Jeg skal si hva som opptar meg:
- Overlevelsesrater. - Jeg tror ikke De mener å fornærme.
Nei, men som kurator kjenner jeg forholdene her.
- Så lord Merton har ikke overtalt Dem? - Lord Merton?
De husker vel ham? Vårt medisinske oppkomme.
Jeg ønsker Dem lykke til med kampfellen. Jeg er glad jeg slipper!
Adjø!
Overkonstabel Willis venter inne hos Mr. Carson. Mr. Bates er der alt.
- Hvis hun har tilstått, er det vel over? - Ikke helt.
Førstebetjent Vyner tror hun har avgitt falsk tilståelse. Sånt skjer.
Har de ikke sjekket? Er hun et av ofrene hans, må noen ha sett dem.
Hun sier at Mr. Green tok henne med fra en pub, men ingen kan bekrefte det.
- Hvorfor er De her da? - For å si at noen har tilstått.
- Hvordan visste hun hvor han var? - Det var helt impulsivt. Hun så ham der.
- Snakket han til henne som vitnet sa? - Ja.
- Han hånte henne og Io. - Og så dyttet hun.
Jeg tror hun snakker sant. Det ordner seg nok, ikke mist troen.
Adjø.
- Så dumt å komme før noe er bevist! - Han mente det godt.
Det holder ikke!
- Brev fra Rose. - Hvordan virker hun?
Hektisk og glad. New York faller visst i smak.
- Mylord, William Masons far er nede. - Hva vil han?
Godseierne han er forpakter for, skal visst selge.
Skal Mallerton selges? Det har jeg vondt for å tro.
- Innboet auksjoneres bort den 10. - Forbløffende. Men hva kan jeg gjøre?
Han håper De kan gå god for ham, så han får beholde gården.
- Han har fått varsel om oppsigelse. - Det er sikkert bare en formalitet.
- Kunne De undersøke litt? - Kan han ikke spørre selv?
- Du får nok et mer direkte svar. - Jeg håper ikke dette et utidig.
Han var Williams far, og han er Daisys svigerfar. Det skal han nyte godt av.
Jeg kan godt ringe. Er Mason nede?
Gi han en kopp med noe, så ringer jeg på dere hvis jeg får tak i dem.
- Hva skal du si? - At jeg kanskje har en interessent.
- Men at det var best å sjekke først. - Du hadde gjort deg ved hoffet.
Altfor mye ståing!
- Mrs. Hughes... - Bør du ikke kalle meg Elsie nå?
Ikke her! Ikke mens vi er på arbeid.
- Hva skulle du si? - Kan vi ikke bestemme datoen?
Det haster da ikke?
- Mr. Mason, jarlen ringer dem nå. - Takk.
De kan ikke bare kaste deg ut. Ikke etter alle disse årene.
Jeg får kompensasjon. Og uansett har ikke jeg noe jeg skulle ha sagt.
- Sånn ser ikke jeg på det. - Men det er sånn det er.
Hallo!
Hallo.
Hallo, miss Denker. De kommer vel ikke for å lage rabalder?
- Jeg? Hvorfor sier De det? - Nei, si det!
Jeg ville vise min medfølelse. Det blir jo nedskjæringer her. Uff, så leit.
- Hvor har De det fra? - Hun fornekter seg ikke!
Det blir vel meg det, da, som er ny.
Det koker nok ned til hvem som bare er staffasje. Ikke sant, Mr. Barrow?
Jeg tror jeg foretrekker å snakke med noen høyere opp.
- La jeg en demper på stemningen? - Hva tror De? At De er en solstråle?
Når begynte den nye piken, forresten? Hun kom med en beskjed i morges.
- Jeg aner ikke hvem det... - Det var fra biblioteket.
Bli med meg, Mr. Mason. Hva gjør du her, Andrew?
- Mr. Molesley ba meg hente mer melk. - Så hent den, da!
Visste De noe om at det vil bli oppsigelser her?
Det er ikke aktuelt akkurat nå. Kommer De, Mr. Mason?
Sir John tar det hele tungt. De kunne ikke selge uten innflytningsklare bruk.
- Så det er solgt nå? - Ja. De tror det.
- Så jeg må ut? - Det er opp til de nye eierne.
Jeg skjønner. Tusen takk for hjelpen, mylord.
Hvis jeg hører noe mer, skal jeg sørge for at Daisy får beskjed.
Stakkars mann. Tenk å gå en så uviss fremtid i møte i hans alder.
- Det er usikre tider. - Hvordan var John?
Ute av seg. De kaster inn håndkleet.
Etter at gjelden er betalt, har de ikke stort igjen. Tim emigrerer til Kenya.
Stakkars Marian. Så fryktelig å måtte skilles fra sin eneste sønn.
Jeg sa vi kom på auksjonen. Johns far og min far var bestevenner.
Det hadde vært fint med et minne om ham.
- Nå, hvordan har bestemor det? - Hun ruster til kamp.
Ikke legg deg opp i det. Hun vinner uansett. Ingen kan stoppe henne.
Ingen har gjort det ennå, mener du.
- Kan jeg hjelpe Dem med noe? - Jeg rydder bare litt i papirene her.
- Hun kommer straks ned. - Da gir jeg Mrs. Potter beskjed.
Enda godt at butleren sier fra til kokka i god tid!
- Hva snakker De om? - Jeg vil ikke gjøre Dem bekymret.
For hva da?
Hvis De endelig må vite det... Lønnskostnadene skal ned her.
Men hva kan vel vi gjøre med det? Que sera, sera.
Prøver De å si, på sedvanlig klønet vis, at vi kan miste jobben?
Jeg vil nødig virke selvgod, men enke- grevinnen må alltid kle på og av seg.
Mens butlere er en luksus?
Jeg råder Dem til å leve i nuet. Ingen vet hva fremtiden bringer.
- Brillene ligger der borte, mylady. - Takk, Denker.
Spratt, jeg vil gjerne spise. Gir du Mrs. Potter beskjed?
Ja, mylady. Men De kunne jo ha ringt på henne selv.
- Hva behager? - Jeg tenkte høyt, mylady. Beklager.
Jeg tenkte høyt.
- Vet De hva De gjør med miss Bevan? - Ikke ennå.
Betaler jeg, blir jeg aldri kvitt denne blodsugeren.
Nekter jeg, blir det min undergang. Hva ville du ha gjort?
Ikke la Dem presse, mylady. Det er lett å si, men ikke gjør det.
Jeg tror jeg er enig. Hvis jeg bare er sterk nok. Jeg er nok fortapt uansett.
Jeg utstår ikke tanken på en skandale, men pengeutpressing er verre.
Tenk å være så frekk. Det var så vidt jeg ikke fiket til henne. Var det noe mer?
Nei takk.
Vi har nok problemer, begge to, men vi kommer gjennom dem.
- Har De tid et øyeblikk? - Ja da.
Bli med inn til meg. Det aner meg at vi ikke fikk snakket om det vi skulle i går.
- Nei, det stemmer nok det. - Og da spør jeg meg selv om...
- Hadde Mrs. Hughes sendt Dem? - Det kan man si, ja.
- Så De fikk et oppdrag av henne? - Det stemmer.
Mrs. Patmore, ba hun Dem si at hun har ombestemt seg?
Hva? Nei da!
- Ikke akkurat det. - Jeg venter.
Det gjør De nok, men det er vanskelig å snakke om slikt.
- Nå venter jeg virkelig i spenning. - Jeg blir nødt til å se en annen vei.
De skjønner det... Hun er en veldig stolt kvinne.
- Ja, og det respekterer jeg henne for. - Hun vil ikke fremstå latterlig for Dem.
- Det kan hun ikke. - Nei, men...
Når hun blir Deres kone, lurer hun på om De forventer...
At hun skal oppfylle sine hustruplikter.
Gjør ikke hustruer gjerne det? Gode hustruer i hve...
- Å... - Ja! Nettopp. Nå er vi der.
- Vi er visst det. - Hun må vite om De forventer det.
- Et ekteskap fullt ut? - I motsetning til...?
Å leve sammen som venner, antar jeg. I et varmt vennskapsforhold.
Er det det hun tilbyr meg? Et varmt vennskap?
Hun må vite hva De venter Dem.
Tenker du på den dagen Mr. Green- saken er over? Da kan vi legge planer.
- Begynne å drømme igjen. - Din drøm om huset fullt av barn?
Unnskyld. Jeg lover at jeg skal slutte å synes synd på meg selv.
Får vi bare være i fred, er jeg lykkelig uansett.
Nei da. Ikke så lykkelig som du kunne ha vært i hvert fall.
Men det er pent av deg å si det.
Det var et penibelt oppdrag å få.
Det skulle jeg mene! Beklager hvis De ble forlegen, for det er jeg.
Ikke forlegen akkurat.
Man kan ikke la forlegenhet komme i veien i en så viktig sak.
- Men hva skal jeg si, da? - De kan si følgende:
- I mine øyne er hun vakker. - Jaha.
De sier hun lurer på om jeg vil ha et ekteskap fullt ut. Svaret er:
Ja, det vil jeg. Jeg vil ha et ekte ekteskap.
Et sant ekteskap med alt det innebærer.
Og jeg håper ikke jeg er ufin når jeg ber Dem viderebringe denne beskjeden.
Ikke tenk på meg.
Jeg elsker henne, Mrs. Patmore.
Jeg er glad, smigret og sprekkeferdig av stolthet over-
- at hun vil bli min kone.
Og jeg vil at vi skal leve så nært som mulig, den tiden vi har igjen.
Klarere kan det ikke sies, så pass skal De ha.
Og føler hun at hun må trekke seg...
Så får det heller være slik.
Men jeg hadde aldri kunnet leve i en "nusselig" vennskaps...løgn.
Nei. Det trodde jeg ikke heller.
Og for det det er verdt, ønsker jeg Dem lykke til, Mr. Carson.
Det betyr mye for meg.
- Unnskyld at jeg forstyrrer. - Ja, Spratt, hva er det?
Jeg håper bare De er så elskverdig at De sier fra i god tid.
- Unnskyld? - Så jeg kan søke noe nytt før jeg må gå.
Nå har du visst hatt mareritt og tror det har blitt virkelig.
De er alltid forfriskende vittig, men dette er viktig for meg.
Dette er like uforståelig som urdu.
Miss Denker har fortalt at det vil bli nedskjæringer her og på godset.
De klarer Dem verken uten kokke, stuepike eller miss Denker.
- Da er det bare meg igjen. - Det er visst mange som ikke har butler.
Nettopp. Så jeg ber bare om å bli varslet i god tid.
Overlat dette til meg, Spratt. Jeg skal ta meg av det.
- Kan jeg dra på auksjonen i morgen? - Hvorfor vil Mr. Mason dit?
- Jeg tror han er nostalgisk. - Men det må jo være leit.
Ja, så jeg vil hjelpe ham. De nye eierne kommer også.
Ja, de skal nok kjøpe ting for å få det fint nok der.
- Jeg er tilbake før middag. - Hvordan kommer du deg dit?
- Jeg får sitte foran i en av bilene. - Mr. Carson tillater aldri det!
Selv ikke han kan få det som han vil bestandig.
Lady Mary er i Thirsk. Hvem skal jeg hilse fra?
Jeg venter.
- Men det kan ta flere timer. - Jeg venter likevel.
Takk, Mr. Molesley. Jeg vil nødig være uhøflig, frøken.
- Lady Mary bør man ha en avtale med. - Hva foregår her?
Ingenting å bry Dem med, mylord. Denne damen skal gå.
Tvert imot, mylord. Dette angår Dem i høyeste grad. Jeg har ventet lenge nok!
Du verden, så eksotisk. Nesten så en venter å finne Bloomsbury-gjengen her.
Michael kjente mange av dem. Jeg traff Virginia Woolf og Lytton Strachey her.
Jeg skulle gjerne kjent Mr. Gregson. Vi snakket aldri ordentlig sammen.
Iblant føler jeg at jeg har fått min lille flik av lykken.
- Heretter blir alt ensformig. - Sludder. Du har Marigold.
Sant nok. Hva synes du jeg bør gjøre?
- Frister et liv i London? - Jeg vil ha et liv.
Jeg vil ikke si noe vondt om London. Men husk at jeg ikke hadde barn.
Mens jeg har et jeg ikke kan vedkjenne meg. Folk er ikke så nysgjerrige her.
- De gir blaffen. - Er ikke det en lettelse, da?
Og det er museer her, gallerier og teatre.
Man snakker alltid om slikt, men man går bare dit når man får besøk.
- Når går toget ditt? - Ja, vi må gå.
Spørsmålet er hva slags fremtid du vil ha.
Å bli hakket på av Mary på Downton? Veldedighet? Reiser? Forlagsarbeid?
Det er problemet. Jeg vet ikke. Jeg vet rett og slett ikke.
- Jeg har holdt utkikk. - Hvorfor det?
En høyst utiltalende ung kvinne spurte etter Dem.
Het hun Bevan? Får jeg problemer, er det bare fordi jeg har vært dum.
Det kan skje alle, mylady.
En dag gjør jeg noe selv du vil dømme meg for.
- Det tviler jeg sterkt på. - Skulle hun komme tilbake?
Hun nektet å gå. Hun er i biblioteket med jarlen.
Far, jeg vet ikke hva hun har sagt, men jeg håper ikke du gir henne penger.
Ta den og gå. Og husk, så mye som ett ord...
De er jammen heldig. Men det er De vel bestandig.
- Hva sa hun? - Nok.
Jeg er mest skuffet over Tony Gillingham.
Han ville gifte seg. Vår uke i synd var en del av planen for å overtale meg.
- Hvorfor sa du nei da? - Fordi han ikke var den rette.
- I hvert fall ikke for meg. - Tenkte du ikke på George?
Selvsagt. Jeg tenkte på dere alle. Men jeg måtte være helt sikker.
Du var tross alt enke, ikke en pur ung debutant.
Men dine foreldre ville ikke oppført seg slik.
Det skrives så mangt om dagen. Hva hadde du tenkt å gjøre?
Jeg ville ikke la meg presse. Jeg hadde nok latt henne gå til pressen.
Ville du utsatt Tony og Mabel for det?
Jeg ringer banken i morgen, så du får tilbake de 1000 pundene.
Jeg ga henne 50 pund. Og hun har skrevet under på forsøk på utpressing.
Jeg sa at hun enten kunne få 50 pund om hun skrev under, eller gå tomhendt.
- Og bli politianmeldt. - Hun kan jo komme tilbake.
Hvis noe kommer på trykk, eller hvis vi ser henne igjen, vil hun bli anmeldt.
Jeg er imponert. Min kjære far har plutselig forvandlet seg til Machiavelli.
- Undrenes tid er ikke forbi. - Var det en kompliment?
Du skal få igjen de 50 pundene.
- Nei da. Det var vel anvendte penger. - Hvorfor det?
Jeg fikk vite at du ikke er noe barn lenger, og tøff nok til å ta ledelsen her.
Hun kunne sågar styrt landet om så var.
- Jeg håper du mener det. - Det gjør jeg.
Og nå gleder jeg meg virkelig til å se hvem som kan leve opp til dine krav.
Kanskje ingen. Jeg vil heller være alene enn sammen med feil mann.
- Hvem var den unge damen? - En som ville ha penger.
- Fikk hun det? - Litt. Men de gikk til en god sak.
- Har Edith ringt? - Ja. Hun kommer til middag.
- Vil hun være med i morgen, tro? - Alle kan dra og se "Huset Ushers fall".
Vi må ikke hovere. Vi kan bli de neste.
Daisy, gå opp. Du må ikke forsinke dem.
Jeg går og tenker på det Mr. Carson sa til Dem.
- Det gjør jeg også. - Det var nok vrient for Dem.
Ja, det skal jeg ikke nekte for.
- Syns De jeg bør godta vilkårene? - Å nei, det må De avgjøre selv.
Men det var rørende å høre ham snakke om Dem.
- Så han avsto fra grovheter? - Grovheter?!
Mr. Carson ville ikke vært grov på et vovet postkort engang!
Jeg skulle gjerne hørt en mann snakke sånn om meg i min alder.
Nå må jeg fortsette.
- Nå må vi dra! - Til Mallerton for siste gang.
- Gir du de nye eierne en kald skulder? - Nei.
Men jeg blir nok ikke så mye i Yorkshire fremover.
Det er på tide å gå videre. Som ugift må jeg gjøre det alene.
- Det høres alvorlig ut. - Det lyder veldig positivt, syns jeg.
- Da De sa at vi ville få vite... - Jeg må bare se dem av gårde.
Ut fra ham å dømme er det ikke så ille.
Jo verre det er, jo mindre viser han. Dessuten vil alle bli kvitt meg.
- Det er ikke sant. - Jo. De har advart Andy mot meg.
- Han tør jo knapt snakke med meg. - Det er bare noe De innbiller Dem.
Flott, du er her. Jeg tenkte kanskje du var på auksjonen med de andre.
Jeg misliker auksjoner. Særlig når det er et hus jeg kjenner fra gammelt av.
Jeg kan ikke fordra å se folks eiendeler stablet i hauger som skrot.
Vi har ulikt syn på det materielle.
Blir det aldri kaldt der du sitter på din høye hest?
Jeg vil ikke at vi skal bli uvenner.
Vi kan vel være uenige uten at det fører til vondt blod?
- Det spørs hvem som vinner. - Ikke tøv!
Du er altså sikker på seier. Vi får se på det. Skal jeg be om litt te?
Det er tidlig, men jeg syns vi fortjener det.
Jeg husker Mallerton fra 1860-tallet.
Gamle lady Darnley stuet huset fullt av kongelige.
Hun likte så godt å neie. Som vi Io. Det er trist å tenke på.
- Spratt, kan vi få litt te? - Det er kjølig, så jeg tok med sjalet.
Du er et funn, Denker. Jeg kommer til å savne deg.
- Mylady? - Beklager. Bare glem det.
- Ingenting er avgjort ennå. - Hva er ikke avgjort?
Var det ikke du som fortalte Spratt om nedskjæringer her og på godset, da?
- Jeg kan ha nevnt det. - Som sagt, ingenting er avgjort.
- De må vel ha en kammerpike? - Mrs. Crawley greier seg godt uten.
Absolutt. Men jeg vil nødig gjøre Denker bekymret.
Hun klarer seg også uten butler, mylady.
Det er sant, men der går nok grensen for meg.
Kunne vi få den teen?
Miss Denker?
Ta det rolig, miss Denker. Jeg har et nummer av "Lady" oppe.
Du akter vel ikke å klare deg uten kammerpike?
Så visst ikke! Iblant er det bra å spille på frykt.
Det er ikke til å tro. Jeg var her ofte som barn.
- Sic transitgloria mundi. - Sier du det når det blir vår tur også?
- Du store, de selger alt. - Det der er jo Johns bestemor.
- Det er vel for stort, da. - For stort i London.
Kjære John, så leit. Jeg håper det er dette dere vil.
- Nei, så langt derifra. - Du gjør rent bord, ser jeg?
Vi har beholdt et par portretter.
Ingen vits i å sette noe på lager. Dette livet er slutt for oss.
Jeg syns det er beundringsverdig. Altfor mange nekter å se det i øynene.
Vi ventet for lenge vi også, og nå har vi ingenting igjen. Lær av oss.
Der er Hendersons.
- Skal du kjøpe noe, eller bare ser du? - Jeg ville se huset.
Akkurat her har jeg vært i juleselskap, men jeg har tenkt å se meg rundt.
Dette var forpakternes bryllupsgave til sir John.
Jeg spyttet i en half-crown. Synd at det skal selges.
- Det er jo ikke riktig. - Og det var førstepremien på et fesjå.
For en Holstein-melkeku. Faren min var fjøsrøkter før han overtok gården.
De selger visst din fortid også.
Der er de nye eierne. Mr. og Mrs. Phillip Henderson.
Som ikke vil garantere at du får bli? Det går ikke an!
- Det tjener ikke til noe. - Men det er så urettferdig!
- Hvem er dette? - En forpakters svigerdatter.
- Unnskyld, er De den nye eieren? - Ja.
Så det er altså Dem som sier opp gårdbrukerne her?
Hiver ut familier som har vært her i generasjoner!
- Mrs. Mason... - Nei, De kan tie stille!
- Daisy, ta deg sammen. - Han selger bryllupsgavene sine!
- En half-crown var veldig mye! - Daisy, nå slutter du!
Beklager, mylord. Mr. Mason har viet hele sitt liv til denne gården.
- Som faren og bestefaren før ham! - Hun mener ikke å være uhøflig.
Hun tror vel ikke at jeg vil beholde svigerfaren nå?
- Hun er opprørt på Masons vegne. - Jeg syns ikke slikt er morsomt!
Adjø! De har ikke gjort saken bedre. Adjø, Mrs. Mason!
- Unnskyld, nå begynner auksjonen. - Hun mente nok ikke...
- Gud, hva har jeg gjort! - Han roer seg nok.
- Det ville ikke jeg veddet på. - Vi må gå til plassene våre.
God ettermiddag. Første objekt en serie trykk med jaktmotiv-
- fra midten av det 19. århundret. Utropspris er to pund.
Vi selger ting vi burde beholdt. Men huset ved Thurloe Square er så lite.
- Du kunne jo satt bort noe til barna. - Det er en drøm. Det er bare å innse.
Om 20 år vil det ikke finnes noen slike hus som ikke er institusjoner.
Da er vi ferdige for kvelden. Hvordan har du hatt det?
- Ikke særlig bra. - Mr. Henderson forstår det nok.
- Nei. Jeg gjorde det bare verre. - Sto jarlen der?
- Alle sto der! - Det kan bli pinlig for deg.
- Får jeg sparken, er det min egen skyld. - Hva skjer med Mr. Mason nå?
- Han må prøve å finne en annen gård. - Det er nok et fint liv.
Blir du bondegutt, nå? Jeg kan vise deg rundt.
Det greier han nok fint på egen hånd.
Bare stig på. De var i hvert fall her for litt siden.
- Overkonstabel Willis har noe å si. - Jeg antok at dere ville høre det.
- Skal vi ta det i enerom? - Nei, de vet hva det gjelder.
De har funnet et vitne som så dem sammen på puben. Nå er det over.
- Er det mulig? - Jeg burde ikke ha sagt noe før nå.
- Ikke tenk på det nå. - Jeg går og forteller det til jarlen.
Dere hjalp oss da alt håp var ute, det blir ikke glemt. Vi står i gjeld til dere.
Rettferdigheten seiret. Det gjør den ikke alltid, men i kveld har den det.
Vi må gå ned! Hva kan vi gi dem å drikke?
Det spørs på Dem. Vi har noen Veuve Clicquot i en kjølig del av kjelleren.
- Iskald er den ikke, men fin å drikke. - Hent fire flasker. Dette må feires.
- Ser vi virkelig slutten på det nå? - Det virker slik. En lykkelig slutt også.
Anna!
Ta et glass, dere! Skynd dere.
Mens jeg utbringer en skål for det britiske rettsvesenet. Helt makeløst!
- Når enden er god, så... - Resultatet kunne gjerne kommet før.
Andy og Daisy, hent grammofonen. Vi bruker den aldri lenger.
Vet dere noe om den siktede?
Bare at hun ber Mrs. Bates om forlatelse for at hun ikke meldte seg før.
- Det er... - Hils henne og si at jeg tilgir henne.
- Hva skjer nå? - Hun må sone for forsettlig drap.
- Så Mr. Green fortsetter å ødelegge liv. - Men ikke ditt.
- Jeg er lei for det vi har påført Dem. - De har bare gjort Deres plikt.
Da skal dere få være i fred. God natt og sov godt. Forsyn dere med mer vin!
- I natt kan vi sove godt. - Og våkne i morgen uten den børen.
Da drar jeg til Thirsk i morgen. Til megleren.
- Vi kan begynne å legge planer. - Men ikke for en familie, dessverre.
Vi er fri. Vi er trygge. Og jeg har deg. Det er nok, det lover jeg deg!
Jeg vet at du vil at det skal være sant, og det elsker jeg deg for.
- Veldig høyt. - Og jeg elsker deg.
- Hva driver du med? - Er dette kjøleskapet?
- Mrs. Patmore hater det. - Selvsagt gjør hun det.
Ikke ta noe som skal brukes i morgen.
Har jeg fortalt om vår gamle kokke Mrs. Yardley?
- Mange ganger. - En grinebiter, men snill mot meg.
Jeg fikk gjemme meg her. Hun ga meg kjeks og søtsaker.
- Rosamund var rasende. - Hun var misunnelig. Nå legger vi oss.
Unnskyld, Carson. Vi burde ikke vært her.
Jeg lurte på hva vi skal gjøre med Daisy. Jeg hørte hva som skjedde.
Vi kan ikke la det gå upåaktet hen. Det er avskjedigelsesgrunn.
- Det er vel litt strengt på en slik dag? - Hun angrer sikkert.
Det gjorde sikkert Guy Fawkes også, men han måtte ta følgene.
- Kan du ikke gi henne en reprimande? - Hvis det er det De ønsker, mylady.
- Da går vi opp. God natt. - God natt, mylord. Mylady.
Har du tenkt på hvor de skal bo når de blir gift?
Jeg har prøvd å fortrenge det. Må vi kalle henne Mrs. Carson?
- Det greier jeg ikke. - Vi har verre ting foran oss.
- Har du bestemt deg om sykehuset? - Hvordan da?
Jeg håper vel at du kan støtte mor. Eller at du ikke involverer deg.
Det er altfor viktig til det. Og din mor tar for øvrig feil.
Hvilket vil si at våren og sommeren vil bli en prøvelse.
Du trodde kanskje dette ikke fikk følger?
Nei. Jeg vil bare vite hvor ille det blir.
Ille nok til at du føler deg liten, dum og umoden.
- Ute av stand til å styre deg. - Jeg føler meg sånn, ja.
- Men du mister ikke posten din. - Hadde det vært opp til meg, så.
- Men grevinnen ville gi deg en sjanse til. - Takk!
Ikke takk meg, takk henne. Gå tilbake til festen før jeg ombestemmer meg!
Skal vi gå ut til de andre?
Før vi gjør det... Jeg vet at jeg har avvist deg.
Og Mrs. Patmore fortalte om samtalen dere hadde.
Jeg regnet med det. Jeg håper ikke du ble sjokkert.
- Nei, jeg er ikke sjokkert. - Det var jo best å være ærlig.
- Når du først tok opp saken. - Ja, mye bedre.
Jeg vil ikke at du skal tro jeg forledet deg til noe du egentlig ikke ville.
Det ville jeg aldri trodd.
Hvis du har fått betenkeligheter, får vi si fra til de andre i morgen.
Jeg sier det bare til et par stykker, så sprer det seg av seg selv.
Det blir nok litt av en sensasjon, men vi kommer over det.
Du misforstår meg. Jeg var redd jeg ville bli en skuffelse for deg.
At jeg ikke ville tiltale deg slik jeg ser ut nå.
Men hvis du er sikker...
Jeg har aldri vært sikrere på noe.
Da så, Mr. Carson. Vil du ha meg, skal du få meg.
Jeg sier som Oliver Cromwell: Med alle feil og lyter.